Krone, han lever. Plat, han dør.
Hvem er du?
Tak, fordi du reddede mit liv.
Du har ikke været her længe, men jeg står allerede i gæld til dig.
- Cait. - Lad os se nærmere på de øjne.
- Far, det er mig. - Cait.
I går sendte jeg en ambassadør. Ved din far, at du er her?
I formation!
De omringede os.
- Hvor mange? - Mindst to dusin.
- Hvor mange døde? - Ingen overlevede.
Bortset fra dig.
Det er min. Rør den ikke!
- Tekst er djævleværk. - Det er fars tro, ikke din.
Hvis han vidste det, ville han gøre det samme, som han gjorde mod mor.
- Druiderne vil afgøre din skæbne. - Så du prisgiver mig.
Du er død for mig.
Din datter, Kerra... Jeg frygter, at hun har hemmeligheder for dig.
Hvilke hemmeligheder?
Druiderne er gudernes øjne.
Måske vil de gerne se det her.
- Jeg har vasket den. - Skal jeg sige tak?
Du skulle slet ikke have rørt stenen.
Du fik den tilbage, ikke?
Hvorfor fortalte du ham ikke, at hans datter er død?
Så han kunne sove.
- Og når han vågner? - Havde du ikke en mission i lejren?
Mine planer ændrede sig, da jeg så generalen i øjnene.
- Og? - Jeg så noget.
- Hvad så du? - Det ved jeg ikke.
Han er ikke et menneske. Han er noget andet.
Noget... langt stærkere.
- Hvad vil du gøre? - Det er jeg nødt til at tænke over.
I går vidste du alt. I dag ved du ingenting.
- Er du den rette mand til opgaven? - Selvfølgelig.
Men jeg har aldrig sagt, at det ville blive nemt.
Hvis jeg var dig, ville jeg gå mod vest til Crugdunon.
Kong Pellenor vil beskytte dig.
- Her. - Hvad er det?
Bland det med vand. Bad øjenhulerne en gang om dagen.
Så klarer han sig måske, til I når citadellet.
Bliv ved med at lugte.
- Er det dig, mit barn? - Det er mig, far.
- Hvor er jeg? - I sikkerhed, men vi må væk herfra.
- Kan du rejse dig? - Så gammel er jeg heller ikke.
Er det behageligt sådan?
Jeg vil ikke lyve. I øjeblikket er der ikke meget, der er behageligt.
Hvor er hun?
Hun forhandlede med romerne, selv om jeg havde forbudt det.
Hvorfor tog du hen til dem?
For at forhindre dem i at korsfæste vores folk.
Hvad krævede romerne til gengæld?
Eller gjorde de dig bare en tjeneste?
Jeg lovede at bede min far tale med dem.
Hvorfor bekymrer du dig om Rom? Hvem tjener du?
- Min loyalitet ligger hos stammen. - Din mor brugte de samme ord.
- Min loyalitet ligger hos stammen. - Hun lyver.
Hvad er det?
Romerske artefakter fra sidste invasion skjult i hendes kammer.
Min mor gav mig dem, den aften du tog hende.
- Hun var et offer til guderne. - Ja, det bestemte du.
Hun ved, det skrevne ord er forbudt.
Kun guderne har magten til at skrive sandheden.
Så du kan ikke læse dem.
Ikke mere end runerne, du skrev på min fars ansigt.
- Frygter du guderne? - Guderne kender mit hjerte.
- Frygter du guderne? - Ja.
Men hvis min kærlighed til min mor gør dem vrede, er de ikke mine guder.
Du har lige truffet en meget stor beslutning.
Nu vil guderne træffe deres.
Det er dårligt for moralen at holde ham i live.
Er vi begyndt at tilgive mytterister?
Svin, som dræber deres kammerater?
Når de har været et sted, jeg skal vide noget om, kaldes de spioner.
Vent.
Du er ikke helt tilbage endnu, vel?
Når du er det, så vil jeg høre alt om det.
Vi sad sent oppe sådan her, da vi var små.
Husker du, hvad du plejede at sige til mig?
Du ville hellere dø end at lade der ske mig noget.
Du aflagde et løfte.
En lille prins' løfte. Jeg var så imponeret.
Jeg var kun seks-syv år.
At have en så alvorlig, voksen bror som min forsvarer...
Jeg løser dig fra det løfte.
- Jeg kan selv håndtere min skæbne. - Synes du, jeg er svag?
Nej.
Der er noget, du må love mig.
Når du bliver konge, skal du træffe dine egne valg.
Du skal ikke give efter for druidernes vilje.
Du må ikke lade dem ødelægge os begge to. Lov mig det.
Du kender vejen ud herfra.
Ved daggry vil vi være nået til kysten.
Efter to nætters sejlads er vi i Gallien.
Hvordan vil vi blive modtaget der?
Så længe kan jeg ikke vente.
Jeg har været meget langt væk.
Stemmerne var tydelige.
Er du rede til at adlyde gudernes vilje?
Vi er rede.
Guderne har besluttet...
...at du skal være deres offer, kong Pellenor.
- Du må overgive dig til dem. - Nej!
Anerkender du gudernes dom?
Ja.
Jeg har altid vidst, at hans død ville gøre mig til konge -
- men jeg er ikke parat.
Ikke parat til at tage afsked med ham.
Svigerinde.
Tillykke.
Guderne har været nådige... over for nogen.
- Har du talt med dem endnu? - Hvem?
Hvad mener du med hvem? Druiderne.
Du har brug for deres velsignelse.
Du er et uhyre.
Du tør ikke tale med dem, for du ved, at du er for svag til at lede os.
Bevis, at jeg tager fejl. Se mig i øjnene og vis, at du ikke er bange.
Når jeg ser på dig, bliver jeg bange.
Bange for, at guderne var vanvittige, da de satte os sammen.
Hvis du ikke vil tale med dem, så gør jeg det.
Jeg anmoder din general om frit lejde til vores begravelsesplads -
- mod at vi løslader dig.
Hvad er det mest skræmmende, du kan fortælle mig?
Hvad er det ubetinget værste, jeg har at frygte?
Mange legioner er sejlet til jeres øer -
- men min legion, den niende -
- er det, du allermindst ønsker at stå over for.
Vi har en general.
Denne... Denne mand...
Hans våben er ikke sværdet.
Hans våben er dig.
Din højre arm vil kæmpe imod venstre. Venstre øje vil mistænke det højre.
Og før du ved af det...
...har du revet dine øjne ud...
...og flået dit forbandede hjerte ud.
Din største frygt hedder Aulus Plautius.
General!
De har nedslagtet vores patrulje, og nu ønsker de frit lejde. Hvorhen?
Deres hellige begravelsesplads, Ravpaladset.
Den gamle Aulus havde korsfæstet budbringeren.
De har taget Vitus til fange. De vil udveksle ham for frit lejde.
Vitus er én mand.
Han har været inde i deres citadel, og jeg vil vide, hvad han ved.
- Har du det godt? - Ja, jeg har det fint.
Jeg tror bare, at jeg har fået...
Du vidste, at de ville ofre deres konge, ikke sandt?
- Du bevirkede det. - Ikke jeg. Guderne.
Guderne har talt.
I kan få frit lejde til gengæld for vores optio.
- I cantiiernes navn takker vi dig. - Forsvind nu fra mit åsyn.
Følg efter ham. Tag fire mænd. Hold sikker afstand.
Jeg vil vide så meget som muligt om dette Ravpalads.
- Mine betroede ældste. - Kun vi må røre kongen nu.
Når druiderne læser disse runer for mig -
- og jeg endelig ved, hvordan guderne ser mig -
- regner jeg med, at jeg bliver tilfreds.
Jeg håber, de vil sige, at jeg har gjort mit bedste -
- og at Cantii-stammen vil nyde fremgang -
- længe efter at vi alle er rejst videre til det andet sted.
Der vil jeg se jer igen, brødre... og søster.
Solen skinner. Jeg kan mærke det på mit ansigt.
Det er rigtigt.
Lad os hvile lidt. Der er langt til Crugdunon.
Der skal vi ikke hen. Vi skal hjem. Islene venter på os.
Far...
Jeg løj for dig. Islene er...
Islene er død.
Undskyld. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle sige.
- Undskyld. - Gå væk fra mig. Gå væk!
Islene. Islene!
Islene!
Må jeg tale med dig?
Før eller siden kommer romerne til Crugdunon.
Hvis vores stamme skal overleve, har vi brug for en stærk konge.
Er din mand, Phelan, ikke stærk? Han er den naturlige tronfølger.
Det er sandt, jeg har en stærk mand, men hans navn er ikke Phelan.
Han hedder Lindon.
- Den mand, som I valgte til mig. - Som guderne valgte.
Guderne ved, at Phelan er svag. Derfor gav de mig Lindon.
Guderne ønskede, at du fødte børn. Er der et problem med det?
Lindon og jeg vil få mange børn.
Sammen kan vi føre vores folk ud af mørket.
Der er derfor, jeg kommer til dig.
Du, der taler for guderne.
Du, der er som soten... bølgerne...
...hungeren... solen.
Hvis du vidste, hvem jeg var, ville du ikke være her.
Tilgiv mig. Jeg kom for at tale fra hjertet.
Kender du i det hele taget dit hjerte? Har du set det?
Jeg ville kende dit hjerte, hvis jeg kunne holde det i min hånd.
Varmt, stadig bankende.
Da ville jeg kende dig, Amena.
Bed om regn.
Bed høgen om at skåne musen.
Bed, og du vil se -
- at det, der foregår her, går over vores forstand.
Det har det altid gjort.
Det er smukt.
Du skal ikke være bange. Han kan godt lide dig.
Gå til hans telt i aften.
Sut hans pik.
Så vil guderne måske tilsmile dig.
Legionær!
General.
Hvad ...?
- Hvad er den for? - Tapperhed.
Mod under ekstreme omstændigheder.
Du er for bevæget til at takke mig. Jeg forstår.
Brutus Marius. Britannia-ordenen.
Jeg har en lille opgave til dig.
Hent mig, når han begynder at tale.
- Er det forstået? - Javel.
Måske kan det her hjælpe hans hukommelse på gled.
For helvede...
Du gav dronningen blåbær.
Spis op.
Du må ikke ødelægge reden. Vi har brug for æggene.
Perfekt. Nogen knogler?
Vi har brug for lidt flere, gerne større. Og fjer.
Laver vi pile? Hvordan skal vi koge knoglerne?
Vi laver ikke pile.
- En snare? Vi har brug for madding. - Find knoglerne. Pas på.
- Det må være nok. - Nej, det er gudernes befaling.
Har du set på kornbeholdningen i dag?
- Jeg gør det i morgen. - Husk at gøre det.
Krigere har brug for mad. Ellers bliver de slappe.
- Jeg ønsker ikke det her. - Det er kongernes lod.
Vi er kaldet til at tjene, til at behage guderne.
Jeg gjorde livet svært for dig.
De beslutninger, jeg har taget.
Jeg elskede din mor engang.
Men da guderne sagde, at hun skulle dø -
- skulle jeg da have vaklet?
Skulle jeg have trodset dem?
Nej, nej, nej.
Jeg håber, at du vil tjene vores folk godt.
Det er alt, hvad jeg ønsker, far.
- Han vil ikke se mig. - Det gør mig ondt.
Jeg troede, at sidste nat ville blive min sidste.
Og?
Når min bror bliver konge, vil du stadig være gift med hans dronning.
Vores stamme har brug for, at vores familie står sammen.
Nej. Når du ved, hvad du vil, så gør det.
Jeg vil ikke være bundet til nogen mand.
Det er ikke for sent.
Tal med din datter. Tilgiv hende. Jeg beder dig.
Nej, nej...
...nej.
Da jeg var på din alder, brækkede en af de ældste ryggen.
Hans kone tilkaldte druiderne.
Druiden brugte en spurverede, kaninknogler og kragefjer.
Han bevægede hænderne over dem, og bagefter -
- kom gamle Ruggan gående ud af sin hytte, som om intet var hændt.
Han skruede tiden tilbage, så alt blev som før.
Han bønfaldt solen, og solen gik baglæns hen over himlen.
Dagen blev født på ny, og han gjorde det på den her måde.
Min Islene vil dukke op blandt træerne, som intet var hændt.
- Forstår du nu, hvad vi kan gøre? - Ja, far.
I dag bærer du på en konge.
- Er du tilfreds nu? - Følg med de andre.
I druider tror, I er som vinden.
Som jordskælv.
Men det er I ikke, vel? Hvordan kunne I være det?
Du ser det meget tydeligt.
Guderne gav dig gode øjne.
Se godt efter.
Se Roms magt!
Sulis, jeg beder dig.
Hør min bøn, drej tiden tilbage for mig.
Send hende tilbage, sikker og fri.
Jord, bered dig på at modtage vores broder -
- som vi giver dig tilbage som et barn -
- befriet for bekymringer og renset for stolthed og sorger.
Sig mig, hvad der står.
Du var Pellenor, cantiiernes konge, udvalgt af guderne.
Guderne tog din elskede hustru.
Dit hjerte var imod det, men du adlød guderne.
Et mørke trængte ind i dig.
Et mørke, du kastede over dine børn, og det nedbrød dig.
En nedbrudt far. En nedbrudt konge.
Jeg adlød guderne.
Hvad mere siger runerne?
- Det er alt. - Nej!
Jeg var mere end det! Mere!
Det er det, du tager med til det næste sted.
Nej! Nej!
Nej!
Kerra!
Tilgiv mig.
Jeg ved ikke hvordan.
Men hvis din tro er sandheden, mødes vi i den næste verden.
Den er standset, ikke sandt? Guderne standser solen.
- Islene! Jeg er her! Kom nu! - Hold op.
Jeg kan høre hende.
Sulis, jeg beder dig. Hør min bøn.
Jeg bønfalder dig, Sulis. Hør på mig.
Nej...
Hvor er I, mine guder? Hvor er mine guder!
Knæl.
Fra denne nat er du dronning Kerra af Cantii-stammen.
Nu fører dine øjne os. Hvad ser de?
Når jeg frøs, varmede du mig.
Når jeg græd, trøstede du mig.
Takket være dig hører jeg til.
Når du er barn igen, svag og hjælpeløs...
...vil jeg beskytte dig.
Jeg vil beskytte dig.
Tekster: Rasmus Riis www.sdimedia.com